PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
- Kdo si pamatuje události minulého týdne? - O co jde?
Dívčí diskuze!
- Objevilo se několik problémů. - Bylo to mrazivé.
Risako a Haruka se bavily o tom, co cítí ke Kennymu.
Zdá se mi divné nepodělit se navzájem o naše pocity ohledně Kennyho.
Takže si myslím, že je Kenny atraktivní
a chtěla bych ho zvát na rande i do budoucna.
Mně je zase nepříjemné mluvit o takových detailech.
Začíná se pořádně stupňovat napětí.
Ale všechny se shodly na tom, že muži jsou příliš zdrženliví.
- Jsou to děvčata, která je zvou ven. - Na tom něco bude.
Také se shodly, že Kenny je z nich nejméně aktivní.
První den řekl, že chce ke vztahům přistupovat otevřeně.
Proto jsem si myslela, že bude asertivnější.
- Že? - A překvapivě dělá přesný opak.
Byla to lež. Není vůbec motivovaný.
Když si ho nikdo nevšímal, stres ho přiměl jednat.
Jak ale věděl, že se o něj zajímají, zase se přestal snažit.
- Ubral na aktivitě. - To je pravda.
- Sdělily mužům to, co měly na srdci. - Ano.
A poté se Ruka odhodlal.
- Poslechl! - Svědomitě dal na jejich radu
- a pozval Kaori ven. - Okamžitě a bez zaváhání.
Je mladý, jde to samo.
- Obdivuhodné. - Rychle přijal tuto zpětnou vazbu.
- Chtěl bych začít kreslit. - Dobře.
Ale nemám pomůcky... nebo jak se tomu říká...
kreslící potřeby a...
- Chtěl bych si je jít koupit s tebou. - Jsem pro.
Říkal tomu „kreslící pomůcky“.
- Ano, „kreslící pomůcky“. - Roztomilé.
- „Pojďme si koupit kreslící pomůcky.“ - Hezké.
- Obdivuji, jak rychle se z toho otřepal. - Že?
Jako dospělí se stále vymlouváme:
„Měl bych ji pozvat, ale mám tento týden moc práce.
Možná ji pozvu, jakmile budu mít víc času.“
Tobě se podařilo využít situace, Yamachane.
- No, já... - Do dvou měsíců.
Ano, oženil jsem se po dvouměsíčním vztahu.
Protože máš méně zkušeností s komplikovanými vztahy,
jednáš s upřímností mladického srdce.
Spíše jsem měl pocit, že takovouto šanci již nikdy nedostanu.
Napadlo mě, že lepší už to nebude.
Protože myslíš jako panic.
Tím to bude.
- Hluboko v srdci je stále panic. - Panicovo srdce.
Nic z toho není pravda.
- Netušíte, co jsem už viděl! - Ale v srdci zůstáváš panicem.
To by byl skvělý titul.
To je přezdívka, kterou jsem hledal: „V srdci panicem.“
Jsi v srdci panicem.
Minulý týden byl konečně zakončen konfliktem mezi Risako a Harukou.
- Byl to tvrdý konflikt. - Bylo to docela vypjaté.
- Víš, že mám o něj zájem, že? - Samozřejmě.
Proto... jsem v jeho přítomností nervózní.
- Jo. - Nechtěla jsem, abys to řekla.
- Moc se omlouvám. - Dobře...
Nerozumím emocím ostatních lidí.
Může si myslet, že jsem do něj opravdu zblázněná.
To si asi myslí.
- Opravdu tě to tak vytočilo? - Ano, opravdu.
Já bych nikdy nemluvila za někoho druhého.
Taková prostě jsem.
- Taková prostě jsi. - Ano.
Risako moc dobře nezareagovala. Přešla to v podstatě smíchem.
Jako by se jí vysmívala.
Babachan a Torichan, můžete napodobit tu scénu?
Kdo bude hrát koho?
- Torichan, ty budeš hrát Haruku. - Haruku?
- Vrať se na začátek. - Na tohle se těším.
„Nechtěla jsem, abys řekla Kenjimu...“
No, co...
To tak špatně vidíš?
- Špatně vidíš? - Babachan!
- Brzdí nás tvůj zrak? - O to jde?
- Tvůj zrak... - Babachan!
To je klasický vtip, jako z Shinkigeki.
Torichan byla tak profesionální.
- Vzala jsi to tak vážně. - Moc se omlouvám!
- Babachan, použij tohle. - Ano, to je lepší.
- Torichan, vidíš to? - Ano.
- Tohle je ono. - Přečtu to.
„Nechtěla jsem, abys řekla Kennymu...“
„Jejda, promiň. Nerozumím citům ostatních.“
„Kenny si může myslet, že jsem do něj zblázněná.“
„Asi ano. Bylo to opravdu tak zlé?“
„Opravdu se mi to nelíbilo. Nikdy bych nic takového neřekla.
Ale taková já jsem.“
„Ano, taková asi jsi.“
- Podělala to. - To byla skvělá rekonstrukce.
Tou reakcí si asi moc plusových bodů nezíská.
Napětí při té scéně bylo hmatatelné.
Ten incident nyní dává mnohem větší smysl.
Díky, že jsi nám to vysvětlil.
Haruka pak odešla do pokoje chlapců a rozplakala se.
Ano. Nemohla zadržet slzy.
Pohltila ji frustrace a smutek.
- Tak moc se snažila! - Nechtěla plakat.
Ale už to prostě nemohla vydržet.
Je nutné, aby dospělý člověk plakal kvůli něčemu takovému?
Dobrý postřeh.
- Máš pravdu. - Pravda.
Hádám, že svými slzami si získává pochopení u mužů.
- Je to herečka. - Rozpláče se na povel.
- Upřímně těm slzám nevěřím. - To chápu.
Výborně, začínáš se učit od Yamachana.
Předává mu štafetu. Paráda.
Schochane, netušil jsem, že lidé mohou předstírat pláč.
- Podívejme, i Yamachan pokročil. - Jsi neskutečný.
A to, že si dali tu polévku ze sójového mléka ve třech
na místo ve dvou
- ji asi taky podráždilo. - Chtěla být chvíli o samotě.
- Uvařila ji pro Kennyho. - Ano.
To by mě také podráždilo.
Pomyslela si: „Proč si ji bere?“
Spíše: „Zhodnoť situaci a ztrať se.“
- Torichan! - Brutální.
To se mi líbilo, Torichan.
- Asi bych se tak cítila. - Chápu.
Doufám, že v tom budou pokračovat. Je to zábava.
Tohle je asi u žen nevyhnutelné.
- Ano. - Přímá kolize.
Pokud Kenny nezačne být asertivnější, bude mě to iritovat.
Na tomhle se shodneme.
9. TÝDEN DÍVČÍ VÁLKA
Co se děje?
Takže, já...
Co?
Co se stalo?
Tady.
Nevím, jak to říct.
- Jak se dostat přímo k věci... - Ano?
Zajímáš mě.
Ačkoliv sis toho možná nevšiml.
A naráz...
jsi mě začal přitahovat.
Nevím, co sis o tom myslel.
Vlastně jsem nevěděl, co si o tom myslet.
- Proč pláčeš? - Já nevím, ale...
Prostě...
- Je to... - Takhle sis to nepředstavovala?
To ne, spíš...
Možná to není znát,
ale dělám vše, co můžu, aby sis mě všiml.
Nevím... neměli jsme moc příležitostí si spolu promluvit.
Od chvíle, kdy jsi mě učil hrát na kytaru,
- ses mi líbil. - Opravdu?
Ano. Ale...
nebyla jsem připravená ti to říct.
I proto, že jsem nevěděla, jak zareaguješ.
Teď už ale není tajemství, že se mi líbíš.
A teď nevím, co dál.
Aha...
A také... mám pocit, že něco cítíš k Risako.
Co si o ní myslíš?
No... to je těžká otázka.
- Můžu si půjčit ten polštář? - Pojď sem.
- Můžu? - Ano.
Měl jsem přinést vodu.
Ano, mám docela žízeň.
No...
Všechny tři jste atraktivní.
Ale...
nejvíc mě přitahuje Risako.
Ano, to jsem vycítila.
Ale neřekl bych, že jsem do ní zamilovaný.
Protože mám pocit, že ji ještě...
dobře neznám.
Byla bych radši, kdybys mi odpověděl přímo.
Jestli nemáš vůbec zájem, nebo...
tě tak nepřitahuju, chtěla bych to vědět.
Pak to můžu pustit z hlavy.
Pokud v tom budu pokračovat,
stále si budu dělat naděje.
- Chápu. - Ano.
Abych byl upřímný,
nevnímám tě jako potenciální partnerku.
Nemyslím si, že bychom spolu mohli něco mít.
Takže... zůstaneme kamarádi?
Ano.
Dobře.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
- Mluvila jsem s ním. - Aha.
Ano.
- O čem? - O tom, co se stalo předtím.
Řekla jsem mu, co cítím.
Protože to bylo odhaleno dříve, než jsem chtěla.
Zeptala jsem se ho, co cítí.
A tak podobně.
- Aha. - A...
řekl mi, že on mě tak nevidí
a že mě nevnímá jako potenciální partnerku,
což jsem tak nějak cítila.
To mě mrzí.
Říkáš, že tě to mrzí, ale...
vlastně tě to ale nemrzí, že?
- Ne, nemrzí. - To jsem si myslela.
Takže co mám říct...
Není to tak, že by mě to nemrzelo, spíš...
Cítím se špatně, že jsem ti něčím ublížila.
Co by ale bylo správné v ten moment udělat?
Na to není žádná správná odpověď.
Jen jsem ještě nikdy neviděla, že by někdo odhalil
city druhé osoby před někým, kdo se mu líbí.
Něco takového jsem ještě neviděla.
- Nikdy by mě něco takového ani nenapadlo. - Aha.
Mohla jsi to ale popřít, ne?
O tom to není. Prostě jsi to neměla říkat.
Ale víš, že se mi také líbí, že ano?
- To ano, ale nic bych neřekla. - Ale mluvila bys o tom,
jak ses bavila, když jsi byla venku s Kennym a...
Je něco špatného na tom, že se s ním snažím sblížit?
Všimla jsem si, že se o to snažíš, a tak...
- Ale nemusela ses do toho vměšovat. - Čekáš, že budu jen sedět a dívat se?
Nemusela ses na to dívat, ale neměla jsi nic říkat...
- Měla jsem odejít nahoru? - Skoro jako by ses vysmívala mým citům.
Nechala bych vás, ať si děláte, co chcete.
To bych nemohla. Irituje mě to.
Nedávno, když Kenny přišel domů opilý,
flirtovali jste přímo přede mnou u jídelního stolu
a bavili jste se, jak se vám líbilo společné rande.
A já při tom jen tiše seděla.
Měla jsi něco říct.
- To bych neudělala. - Já ano.
Už rozumím, jak rozdílně přistupujeme k mnoha věcem,
takže si dám pozor na to, s čím se ti svěřím.
To bys měla.
Není to tak, že bych tě po tomhle nesnášela.
Jen si myslím, že jsme velmi rozdílné.
To jsme viděly již v mnoha případech.
- To ano. - Od začátku.
A je tu spousta věcí, které jsem ani nezmínila.
- I já bych jich mohla spoustu jmenovat. - Opravdu?
Nechápu, proč se snažíš vypadat jako slušná dívenka.
Já že se tak snažím vypadat?
Většinu nocí sedím tady v našem pokoji,
zatímco ty jsi venku a piješ.
A zničehonic chceš,
- abychom byly kamarádky? - Chceš, abych zůstávala venku?
Chápeš, proč jsem tu nebyla?
Říkáš, že trávím víc času s klukama.
Ale od prvního dne trávíš čas s Kaori.
Když přijdu do pokoje, přestanete se bavit.
- Není to přirozená reakce? - Prostě ukončíte konverzaci.
Nemyslím si, že to je normální. Alespoň ne pro mě.
Konverzace se zastaví, když vejdu dovnitř.
- Proto jsem... - Neptaly jsme se tě na to?
Na co?
Bavily jsme se s Kaori
a poté jsi přišla a řekla: „Nechci vás rušit.“
- A nikdy jsme... - To jsem nikdy neřekla.
Přišlo mi,
že jste uprostřed něčeho, a tak jsem se nabídla, že půjdu dolů.
- Ze zdvořilosti. - Aha.
A z nějakého důvodu jste si to vyložily, že jsem pasivně agresivní, jako...
- Všechno vidíš v negativním světle. - To jsem prostě slyšela.
- Tak to znělo. - Ne, tak sis to vyložila.
Ani nevím, co si mám myslet o tom, že z ničeho nic chceš,
abychom byly kamarádky.
- Nic z toho nezní upřímně. - S Kennym...
- Opravdu? - Ano.
Pamatuješ, jak jsi řekla, že víš, jak budeš vypadat na obrazovce,
protože máš zkušenosti z herectví? Neříkám, že to není pravda.
Pokud jsi tak dobrá herečka, nemusela ses chovat tak předvídatelně.
Neměj srdce na dlani a neříkej, že se ti líbí, nebo že na tom nezáleží.
Nevím, co říct, když kolem něho skáčeš
a poté mi nadáváš, když na to upozorním.
Nenadávám ti.
- Že ne? - Ne.
V každé situaci myslíš jen na sebe.
Cože?
Mám popřít to, co jsi řekla.
Ani tě nenapadne, že jsi udělala něco špatně.
Udělala, poté jsi něco řekla a já se omluvila. Co je za problém?
- Tak to je v pořádku. - Tak už to nechme být.
- Nechápu, co se snažíš naznačit. - Ani já ti nerozumím.
- Nemluvím dost jasně? - Ne.
Už mám po krk toho, jak ze sebe děláš oběť.
Nesnažím se ze sebe dělat oběť, jen ti říkám, co mi vadí.
Proč vůbec zmiňuješ to, jak působím před kamerou?
Co na tom vlastně záleží?
Nevyzradila jsem tvá tajemství, například to, že kouříš.
- Ty taky kouříš. - Ale já to neskrývám.
Skrýváš to, protože jsi trenérka, že?
Přesně tohle jsem měla na mysli.
Útočíš na lidi, pokud udělají něco, co se ti nelíbí.
Udělala jsi věci, které se mi nelíbily, ale nemstila jsem se za ně.
A tohle je dobrý příklad.
Jsou věci, které chceš udržet v tajnosti a já respektovala tvé přání.
Ale odhalila jsi něco, co jsem nechtěla.
Pracuji jako herečka pět let a...
Jak jsem řekla, víš, jak vystupovat před kamerou.
Nemůžeš si pomoct, že?
- Řekla jsem, že to chápu. - Chápu, jak to funguje.
Jen chci zdůraznit, že jsi to řekla.
Neřekla jsem, že se snažíš vytvořit nějaký dojem.
Ale to v podstatě říkáš.
Jak myslíš.
To byla asi největší hádka v historii Terrace House.
- A je to tu. - To byla krvavá scéna!
Páni.
- Tohle je... - Největší hádka všech dob!
- Tohle jsme ještě neviděli. - Ne, nic až tak zlého.
Už jsme byli svědky útoku na jednu osobu,
ale taková konfrontace tu nebyla.
Hádaly se dlouho.
Jsou to silné osobnosti a žádná nehodlá ustoupit.
Bylo to jako sledovat tenisový zápas na elitní úrovni.
Kdybychom byli sudí, kmitaly by nám hlavy ze strany na stranu.
Obě bouchaly do míčku a žádná se nevzdávala.
To byl ale zápas! Ale nakonec to Risako ukončila.
Cítila, že by svou sokyni utloukla, pokud by pokračovaly.
- Ano. - Čas na oddech.
Ještě jsme neviděli střet tak syrový
- a vyhrocený. - To ne.
Ještě nedošlo k hádce, která by trvala takhle dlouho.
To ne.
Tohle všechno jen kvůli jednomu muži.
- Ten nebyl tím pravým důvodem. - Myslíš?
- Ten byl spouštěčem, ale... - Začalo to kvůli klukovi.
- Schylovalo se k tomu od prvního dne. - Ano, antipatie rostly.
- Haruka se svěřuje jen Kaori. - Jedna proti dvěma od začátku.
- A všechno to vyvrcholilo. - Ano.
Vyhrabávaly staré křivdy a zdálo se, že to nebude mít konce.
Přesně tak.
Musí být příjemné zbavit se všeho toho stresu.
- To ano. - Souhlasím.
Během celé hádky jsem měl neustále zatnuté břicho.
To chápu.
Budu mít z toho pořádné břišní svaly.
- Jen z toho? - Nejspíš ano.
Terrace House nyní zasahuje i do fitness průmyslu.
- Dámy a pánové... - Nabízíme hodiny cvičení.
Tohle bude pro Kaori peklo.
- Bude to pro ni nesnesitelné. - Je mi jí tak líto.
Teď, když už je to tak zlé, mohla by prostě říct:
„Teď už s tím stejně nic neudělám.“
Po celý čas toho Kaori musela
vstřebávat mnohem víc, než bylo na první pohled patrné.
Schochan začal Risako oslovovat formálně.
- Bojíš se jí? - Ano.
Při hádce dovede zastrašit.
- Umí zaútočit slovy. - To ano.
Obě to umí.
- Ženy se při hádkách nedrží zpátky. - Děsivé.
Neberou si servítky.
A pak řekla, že jí má po krk.
Ano.
„Už mám po krk toho, jak ze sebe děláš oběť.“
- Tehdy se přestala ovládat. - Přesně.
Co si počít s tím, když někdo řekne: „Už tě mám po krk.“
Haruka se povětšinou snažila argumentovat logicky.
Jako třeba, když se snažila říct:
„Není to tak, že bych tě nesnášela. Jen přemýšlíme rozdílně.“
Snažila se to vyargumentovat a ukončit tu konverzaci.
Ale Risako měla zcela jiné plány.
Řekla: „Není to tak, že bych tě nesnášela...“, ale rozhodně ji nesnáší.
- Opravdu ji nesnáší. - Ano.
Když začneš tím, že něco popřeš, znamená to, že tě to napadlo.
Chtěl bych vidět...
Haručinu Corvettu zaparkovanou venku,
do které pak naskočí Risako a odjede.
Haruka začne křičet: „To ne! Má Corvetta!“
Jako ten slavný incident s Takeshim a Sanmou.
- Naboural s ním. - Ano, naboural Range Rover Sanmy.
- To je můj sen. - Zábavné.
Křičela by: „Zastavte ji!“
- To by bylo úžasné. - Nabourala by Corvettu.
Pokud by se tomu dokázaly zasmát, mohli bychom to nechat plavat.
Nevím, zda by to vyřešilo jejich problém jako u Sanmy.
Haruka by ji mohla vytáhnout ven a zmlátit ji.
Dále.
Ahoj. Omlouvám se za všechno.
- Co tím myslíš? - Mrzí mě, že sis tím musel projít.
Ruka spí?
- Ne, koupe se. - Aha.
- Promiň, že jsem tě do toho zatáhla. - Prosím?
Do čeho jsi mě zatáhla? Nechápu.
No, nechtěně jsem vyzradila, co Haruka cítí.
Ve zkratce, pak jsme spolu mluvily
a myslí si, že jsem to udělala proto, abych jí záměrně uškodila.
A mně v podstatě...
- došla trpělivost. - Počkej, zpomal.
Mluvila o tom, že kouřím.
- Aha. - A tak jsem to brala jako útok.
U fitness trenérky něco takového nevypadá dobře,
takže jsem to držela v tajnosti.
Chci být pro své studenty příkladem.
Skrývala jsem to jen proto, že mám vůči nim zodpovědnost.
Ale vyčetla mi to, a to mě naštvalo.
Nemohla jsem s ní už mluvit, a tak jsem odešla.
Opravdu?
Neudržela bych se.
Nechci ji teď vůbec vidět.
Prostě nemůžu.
Takže teď půjdu na večírek.
- Vážně? - Ano.
Na jaký večírek?
Do Eggmanu.
- To je pořádná párty. - To jo.
Chtěl bych říct,
že...
jsem jí dal jasně najevo, že ji nevidím jako potenciální partnerku.
- To jsi jí řekl? - Ano.
- Dobře. - A taky...
se mě zeptala, co si o tobě myslím.
A řekl jsem jí...
že se o tebe zajímám.
Takže...
to ji mohlo asi trochu podráždit.
Ano.
Ať už tak či onak...
nebude ti vadit, když půjdu ven?
Není to ničí chyba. Je to spíše tím...
že prostě přemýšlíme jinak.
Myslím, že se neshodneme, ani kdybychom se snažily.
Musí to být i pro Risako frustrující,
protože i jí se Kenny líbí.
Řekla jsem mu upřímně, že k němu něco cítím
od chvíle, co mě učil hrát na kytaru.
Řekl mi, že se mnou nechce mít romantický vztah.
- Nevidí mě jako potenciální partnerku. - Cože?
Ano. Tak náš rozhovor skončil.
Ukončil to dřív, než jsem mu mohla něco říct.
- To ne. - Jo.
Řekl ti to opravdu takto bezcitně?
Ani ne tak bezcitně, jako spíše zmateně. Nevěděl, proč pláču.
Nemůžu uvěřit, že by řekl něco tak krutého.
Nebo ti tím možná prokázal laskavost. Nevím...
- Laskavost... - Jak to slyším, docela mě to irituje.
Myslím, že takto to opravdu cítí.
Aha.
Jak se cítíš? Ještě včera jsi o něm mluvila s takovým entuziasmem.
Zase až tak ráda ho nemám,
abych se kvůli tomu trápila.
- Takže jdeme prostě dál. - Souhlasím.
- Vezmu si kytaru zpátky domů. - Ano. Pojďme ji poslat zpátky!
Bude v pořádku, když je venku tak pozdě?
Má kamarády, kteří s ní půjdou ven v tuhle hodinu?
- Poslední vlaky už odjely. - Ano, asi si vzala taxi.
Šla do klubu...
Nevadí ti to?
To, že je sama v tuhle hodinu venku?
- To je pro osamocenou dívku nebezpečné. - Ano...
- Asi máš pravdu. - Je to nebezpečné.
Dáš jí to prosím vědět?
Rozumím ti, ale...
Myslím, že by se to mezi ní a Harukou ještě zhoršilo,
pokud bych se do toho vložil.
- Nemyslíš? - Měl jsem přijít domů dříve.
- Mám jí poslat zprávu? - Ano.
- Neměla by být sama venku. - Souhlasím.
Klidně bych ji vyzvedl.
Nemám z toho dobrý pocit.
- Máš pravdu. - Ano.
- „Přečteno“? - Ne.
- Jsem doma. - Vítej doma.
Vítej doma.
- Teprve ses vrátil? - Ano, byl jsem pryč celou noc.
JDU VEN NA DRINK - SHOHEI JEL JSEM DO OSAKY S KAMARÁDY - RUKA
Byl jsi na večírku?
Ne, pár kamarádů z Tchaj-wanu je ve městě,
- a tak jsme zašli na drink. - Aha.
Ahoj.
- Dobré. - Dobré ráno.
- Zrovna ses vrátil? - Ano.
Je tu polévka?
- Je moc dobrá. - Máme tu k ní i chleba.
Je tu ještě Haruka?
Dnes odešla brzy.
Už se vrátila domů Risako?
Ne. Víš, kde je?
- Cože? - Měl bys ho zasvětit.
Stalo se něco?
Haruka a Risako se pohádaly.
- Vážně? - A Risako odešla pryč.
- Prostě odešla? - Ano.
Když jsem o tom řekl Rukovi, začal se vážně bát.
- Ruka je stále tady? - Ne, odešel hned ráno.
Když odcházel, byl pořád rozrušený.
Pokusím se vše vysvětlit
- co nejpravdivěji. - Dobře.
Když jsem mluvil s Harukou v našem pokoji,
zeptala se mě, co k ní cítím.
- Velmi napřímo. - Aha.
Abych byl upřímný, měl jsem pocit, že jí to dlužím.
Řekl jsem jí, že ji nevidím jako potenciální partnerku.
Myslím, že je dobře, že jsi jí řekl pravdu.
Ale věděl jsi, že Haruka se cítila ublížená,
protože Risako odhalila její city vůči tobě navzdory jejímu přání?
Takže jsi chápal, že ji nebylo dobře, že ano?
- Ano. - A v reakci na to
jsi jí zřejmě řekl:
„To je ale šílené drama, které zažíváš, co?“
Nebyla jsem tam, takže nevím, jakým tónem jsi s ní mluvil.
Možná ses snažil celou situaci odlehčit.
Když jsem včera slyšela o těch detailech, dokonce i mě to rozzlobilo.
Jaké „drama“ jsi měl na mysli?
- Ano, chápu. Máš pravdu. - Jako bys s tím neměl nic společného.
Máš pravdu. Chápu. Tohle bylo ode mě bezcitné.
Chápu to.
Nevím, co bychom mohli udělat,
aby se tu obě cítily příjemně.
Myslím, že není na nás,
aby se cítily spolu dobře v jednom domě.
Ačkoliv mi to není jedno, nemyslím si, že to je něco, co můžeme ovlivnit.
- Asi ne. - Nejsou to děti.
- To je pravda, ale... - Asi to tak bude.
Je to jen na nich, zda to budou chtít urovnat.
A také...
abych byl upřímný, celkově vzato,
- situace není až tak vážná. - To je pravda.
Pokud si s někým nerozumíte, můžete se mu prostě vyhýbat,
ale je to samozřejmě těžší, protože tu žijeme společně.
- To znám. - Ano.
Hádají se o tak obyčejnou věc.
- Myslíš Japonsko? - Máme štěstí, že tu žijeme.
Nedávno
ve zprávách mluvili o vraždě, ke které došlo nedaleko odsud.
Měli bychom se zamyslet
a přestat se zabývat tak nicotnými problémy.
Je to směšné.
Naprosto hloupé.
A takto nalezl rovnováhu.
To je dobře. Už jsem se chystala na souboj.
Dnes ráno jsem měl tvou polévku.
- Opravdu? Skvěle. - Děkuji ti za ní.
Kdy že máš prvního čas?
Přesunuli konkurz...
- Opravdu? - ...takže mám celý den volno.
Kenny hraje v sedm večer. Nebo v pět?
- Ano... - Nemůžu si vzpomenout.
- Hodně se toho stalo... - Ano, slyšel jsem.
Už tam nechci jít.
Bez problému.
Ale musím doporučit Kaie, pojďme spolu na jeho koncert.
- Dobře. - A potom na čaj.
Jasně.
Asi se půjdu pak podívat i na Kennyho koncert.
- V pořádku. - Myslel jsem večer.
Kenny řekl: „To je šílené drama, které zažíváš.“
Krátce to zamumlal.
- Slyšel jsem. Lituje toho. - Takže už to víš...
Poté mě zasáhlo, když řekl, že ke mně nic necítí.
- Bylo to jasné. - Opravdu?
Zklamalo mě, že řekl takovéto věci...
jako by o nic nešlo, nebo...
Ukázalo se, že není tím, za koho jsem ho měla.
- Chápu. - Je těžké to vysvětlit.
Byla bych radši, kdyby to neřekl.
- Obzvláště v ten okamžik. - Ano.
Tak to cítím.
Takže o jeho koncert nemám zájem.
Samozřejmě. Nemyslím si, že by ses měla do toho nutit.
- Neměla bych. - Ano...
Kromě toho jsem se hrozně pohádala s Risako.
Já, Kenny, Kaori i Ruka nejsme na ničí straně,
co se týče toho incidentu.
Je na mně, abych našla s Risako společnou řeč,
- nebo tak něco... - Ano.
Chápu to. Nemyslím, že se musíte nutit hledat kompromis.
- Ano. - Mohla by sis
vybrat možnost nejmenšího odporu.
O zbytek se postará čas.
- Díky. - To nestojí za řeč.
Nic moc jsem neudělal.
Doufám, že to nevypadá tak, že si od toho držím odstup.
Pomáhá, když k tomu přistupuješ takto logicky.
Vítej doma.
Jsem doma.
- Vítej doma. - Ahoj, jsem doma.
- Dlouho jsme se neviděli, Shohei. - Pravda.
Dva dny po sobě jsem se vrátil za svítání.
- Bavil ses? - Ano.
- Bavil, ale cítím se zničeně. - Pořádně jsi pařil, co?
Haruko, můžu si s tebou na chvíli promluvit?
- Můžeme tady? - Jasně.
- Celý den jsem o všem přemýšlela. - Já taky.
Přemýšlela jsem o tom a...
uvědomila jsem si, že jsem řekla některé věci,
aniž bych přemýšlela, jak se budeš cítit.
Špatně jsem odhadla situaci.
Ublížila jsem ti tím, co jsem řekla, protože jsem nad tím moc nepřemýšlela.
Řekla jsem spoustu věcí, kterých lituji a spoustu věcí
- jsem zveličila. - Já také.
Mrzí mě, že jsem odhalila to, že kouříš.
Opravdu mě
to mrzí.
Vina je stejně tak i na mé straně.
Nemyslím, že jsme udělaly něco špatně.
Není to tak, že bychom si nyní oproti včerejšku
- lépe rozuměly, že? - Ano.
Takže si nemyslím, že se musíš omlouvat,
abych se cítila lépe nebo aby se to mezi námi urovnalo.
Není nutné, abychom se...
nutily k tomu být kamarádkami.
To mi přijde nepřirozené.
Nesnažím se to urovnat...
Máš pravdu. Nemá smysl, abychom se nutily do přátelství.
Myslím, že k celé této situaci došlo proto, že si prostě nerozumíme.
Chtěla bych pochopit tvůj úhel pohledu.
To zní skvěle.
Chtěla bych zjistit, v čem smýšlíme stejně
a v čem se neshodujeme, respektive v čem zastáváme rozdílné názory.
I když jsme jiné, musíme najít nějaké společné východisko.
- Chtěla bych se více zaměřit na detaily. - Dobře.
To je můj názor. Dává to smysl?
Ano.
- To je vše. - Dobře.
- Tak platí. - Dobře.
HARAJUKU, TOKIO
- Zdravím. - Rád vás poznávám.
- Těším se na naši spolupráci. - Já též.
- Tudy. - Děkuji.
V září by mohlo být
- možné datum vydání. - Září...
- Pro podzim a zimu. - Ano, pro naši kolekci podzim/zima.
Chtěli bychom použít vaše návrhy.
ŘEDITEL
Napřed bychom rádi viděli pár hrubých nákresů.
Tak uvidíme, jakým směrem se váš design ubírá.
NAMI YOKOYAMAOVÁ ZAMĚSTNANKYNĚ V OBCHODĚ
Protože to je kolekce podzim/zima, chceme se zaměřit na svršky s dlouhým rukávem.
A také na mikiny s kapucí.
- Zvažujete i mikiny s kapucí? - Ano.
Potisk na přední straně byl u předešlých designů standardem,
ale může být i na rukávech, jak vidíme tady.
Prodávala jste již vlastní kolekci triček?
V minulosti jsem již tiskla návrhy sítotiskem.
Pro tuto kolekci
bych chtěla zkusit pár větších motivů, které nebylo jednoduché ztvárnit.
- Ano? - Dobrý večer. Tady Aizawa.
Pojď dál.
- Dobrý večer. - Zdravím! Dobrý večer.
- Ráda tě vidím. - Nápodobně. Hezky voníš.
Díky.
- Máte to tu hezké. - Prosím, posaď se.
Chceš si sednout tady?
- Můžu? - Samozřejmě, prosím.
- Máš s sebou ukulele? - Ano.
- Zahraj pak něco. - Jsem připraven.
MUZIKANT, HRÁČ NA UKULELE (EDEN KAI)
- Tak ráda tě vidím. - Jo, jo.
- Tvé příjmení je Ayuzawa? - Aizawa.
Yusuke Aizawa.
- Kde jsou všichni? - Nikdo ještě není doma.
- Jsi tu jen ty? - Ano, všichni jsou pryč.
- Vážně? - Jsem tu jen já.
- Byla jsem zmatená, když jsi zvonil. - Chtěl jsem poznat všechny.
Dáš si něco na pití?
- Jasně. Voda bude stačit. - Hádám, že stejně nic jiného nemáme.
Dnes jsem se dívala na tu epizodu se smaženým sumcem.
Víš, že zítra chci jít na tvůj koncert?
Zítra? Ano.
A tak jsem si řekla: „Musím si dát taky smaženého sumce.“
Takže jsem se dnes dívala.
To je hodně velký dům.
Opravdu? Dokonce větší, než dům na Havaji?
Větší než Havaj? To si nejsem jistý.
- Díky. - Jsou asi stejně velké?
Jak se ti líbí Terrace House?
Terrace House? No...
Včera jsem měla první hádku s jednou spolubydlící.
Vlastně předevčírem.
No, kdyby ses mi chtěla svěřit...
- Jestli se chci svěřit? - Já...
Není moc o čem. Prostě dívčí hádka.
Mé city byly nečekaně odhaleny
klukovi, který se mi líbil...
a tak podobně.
Takže ten kluk, který se ti líbil,
- je to... - Kenny.
- Vážně? - Ano.
Nežiješ tu, takže ti to můžu klidně říct.
Chápeš? Je ošemetné svěřovat se spolubydlícím.
- Chápu. - Je snazší vysvětlit to tobě.
- Chápu. - Ano.
Odlétám pozítří,
ale asi přiletím zpátky v červenci.
A, no...
zmínila jsi, že jsi něco cítila ke Kennymu.
Pokud k němu stále něco cítíš, v pořádku.
Ale pokud se něco změní než znovu přiletím,
mohl bych tě...
- pozvat na rande? - Ano, ráda bych.
- Souhlasíš? - Ano.
Paráda!
- Cítím takovou nostalgii. - Opravdu?
- I když je ten dům jiný. - Ale není tento stůl všude stejný?
Nevypadá stejně, jako v domě na Havaji?
Když už jsi to nakousla...
Stolů pro šest lidí není asi tolik.
- Zajímalo by mě, jak vypadá zbytek domu. - Samozřejmě, prosím.
- Úžasné! - Že je to tu hezké?
- Krásné. - Prosím, posaď se.
Pokud si nedáš pozor, budeš mít mokrý zadek.
- Tady? - Ano.
Sednu si tam.
Není to tu skvělé?
- Je to tu parádní. - Ano.
Takže od té doby... Do svých 18 jsi neměl přítelkyni, že?
Našel sis někoho po skončení Terrace House?
Byla tu jedna dívka, se kterou jsem myslel, že chodím.
Ale nakonec mi dala kopačky po dvou dnech.
- Už po dvou dnech? - Ano.
Hlavním důvodem byla vzdálenost.
- Bylo to náročné. - Žila v Japonsku?
- Byla v Japonsku? - Ano.
To byl tvůj jediný vztah?
- Ano. - Aha.
Od té doby žádné rande.
- Vůbec s nikým. - Ani nezávazně?
Nezávazně?
- Ne, to ne. - Aha.
Tohle není můj...
Moc jsem se za tu dobu nezměnil.
Jen mi došlo, že ničeho nedosáhnu...
pokud nepřevezmu iniciativu.
Snažím se být asertivnější.
- Být asertivní je dobré. - To je mým současným cílem.
Myslím si, že bys byl věrný.
Plně by ses oddal dané osobě.
Přeji ti, abys potkal někoho dobrého.
Také doufám.
Na Havaji jsi nikoho zajímavého
- nepotkal? - Vůbec nikoho.
Už nejsi na škole?
- Odmaturoval jsem na střední škole. - Aha.
- A poté... - Ano?
...jsem se rozhodl zaměřit na hudební kariéru.
To je úžasné. To obdivuji.
To nestojí za řeč.
- Fandím ti. - Díky.
- I já tobě. - Díky.
Skvěle nám to klape, co říkáš?
- Příjemně se s tebou mluví. - Ačkoliv jsme se viděli jen dvakrát.
Jako bychom byli kamarádi již dlouho.
- Výborně! - To je ono!
- Kdo by to řekl? - Líbí se mu starší žena.
Možná si neuvědomuje, jak citlivě to vnímá.
Je velmi citlivý. Má srdce na dlani.
Zareaguje i na letmý dotek.
Yusuke mi připomíná tebe, Yamachane.
Zajímalo by mě, jestli si myslí, že je to jeho jediná šance.
- To je dost možné. - Doufejme, že Haruka
si uvědomí, co k ní cítí
a vše do sebe hezky zapadne ve správný čas.
- Správně. - Dobrá práce, Yusuke.
- Láska na první pohled. - Fandím mu.
- Vše začalo už na koncertě. - Ano.
Viděli se dvakrát.
Ale Tokui, je možné, že Haruka si s ním jenom hraje.
„Neklape nám to spolu skvěle?“
- „Fandím ti.“ - „Neklape nám to spolu skvěle?“
- Asi bude jako na trní. - Přesně tak.
- Co se stane dál? - Bude úplně promočený.
Je doslova zaplaven emocemi.
Bude muset ze sebe servat mokré šaty ve vlaku na cestě domů.
- Než uschnou? - Než se mu srazí.
- Než začnou být příliš těžké. - Raději zkontroluji Torichan.
Nemůžu udržet vážnou tvář.
Tak moc se snažila dívat se za kamery
a udržet vážnou tvář.
Jiskry lítají všude kolem.
Zadrž! To drama již skončilo?
Takže tím
se to možná až moc vyhrotilo a bylo třeba situaci uklidnit.
- Na chvíli uklidnit? - Ano.
Haruka se přes to však ještě nepřenesla.
- Není uspokojená. - Stále to v ní doutná?
Ke konci té konverzace byla stále zamračená.
Říká si: „Co to zkouší,
hrát si naráz na dospělou?“
Znervóznilo ji,
jak Risako náhle změnila tón a chtěla se omluvit.
Je tu však stále mnoho detailů, na kterých lpí a nemůže je pustit z hlavy.
Jak hrozné bylo to, co Kenny řekl Haruce?
„To je ale šílené drama, které zažíváš.“
Myslím si, že nikdy nebude šťastný.
Mluví tak, jako by s tím vším neměl nic společného.
Mám pocit, že Kennyho jen zajímá, aby vypadal před ostatními co nejlépe...
- A byl oblíbený? - Jo.
Toho jsem si také všiml. Vypadá, jako by ho nic nezajímalo.
Vzpomínáš na to, co řekl Ruka?
- To bylo sexy. - „Nechali jste ji jít samotnou?“
- To bylo skvělé. - Ale Kenny...
se chová jako všivák.
Je to proto, že je starší, jako Tokui řekl už předtím?
Zajímá ho jen jeho práce?
- To je možné. - Takhle působí?
Na to je ještě příliš mladý.
V 31 letech jsi randil s mnoha, že?
Bylo jich nepočítaně.
Přesně! Na takový klid je příliš mladý.
Začínám se červenat.
To nikoho až tak nezajímá.
Kenny se nezmůže na nic. Je nudný.
Nejspíš moc přemýšlí o tom, jakým dojmem působí na obrazovce.
Pokud zjistím, že tuto show využívá jako reklamu a pro svůj osobní užitek,
roztrhnu ho jako hada.
Věřím, že bys to udělal.
Už jsem předtím viděl,
jak se někdo snaží prostřednictvím téhle show získat popularitu.
Bojím se, že i ty spadneš do této pasti, Kenny.
- Páni! - Je to hodně těžké.
Zítra ji chci vzít domů.
- Ten obal je obří. - Vůbec na ni nehraju.
Aha.
Mám to otevřít?
Pomůžu ti.
A je to.
Není nádherná?
Hezká!
- Že? - Vypadá úplně nová.
- Není nová. - Je tak čistá a třpytivá.
Ale mám ji z druhé ruky.
- Z druhé ruky? - Od kamaráda.
Vzala jsem ji sem, protože jsem myslela, že mě Kenny naučí pár akordů.
Také se nabídl, že mi vymění struny.
Ale už je mi to jedno, takže ji asi vezmu domů.
Mohl bych ti ty struny vyměnit.
Je to ale vůbec nutné? Nedokážu to posoudit.
- Já je měním před každým koncertem. - Aha.
Neumím zahrát nic.
- Když jsem tě viděla hrát na kytaru... - Jsem doma.
Vítej doma.
Ahoj.
- Vítej doma. - Ahoj!
- Kenny! - Páni!
- Rád tě vidím. - Podívejme, kdo přišel.
- Rád tě vidím. - Díky, že jsi přišel.
- Díky, že ses zastavil. - Děkuji za pozvání.
- To je tvá kytara, Haruko? - Ano.
Koupil jsem ti struny.
- Ale myslím, že... - Nepotřebuješ je.
Opravdu? Nerezaví?
Myslím, že jsou v pohodě, ne?
No, asi ano...
Přinesl jsem si své ukulele, protože jsem si s tebou chtěl zahrát, Kenny.
- Zajamujem si? - Jasně.
- Rád bych si s tebou zahrál. - Nápodobně!
To bych moc rád.
- Můžu zazpívat originál? - Jasně.
Chceš zahrát sólo,
- jak dokončím refrén? - Vážně?
Ano!
- Díky. - Potěšení je na mé straně.
- To bylo skvělé. - Jsi úžasný.
Ale vůbec ne.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020